Noe er galt i andre.
Noe er veldig galt i andre.
Se på meg.
Det tar ei uke før et rykte kommer hit.
Og dere får panikk over noe
som skjer på den andre siden av bygningen!
TIDLIGERE
Tror du de lytter?
Som om du vet det.
Jeg vet dette:
De trenger ikke å bry seg.
De trenger bare å skru på dette gulvet to ganger om dagen
og holde tallene oppe.
Jeg trenger et lån.
Du tenker på noen.
Det fins ikke mange.
Likevel er du redd for å si hvem det er.
Davo Sculdun.
Han er ikke bankier.
Men en kjeltring.
Pusten din høres svak ut.
Legen var her i går.
Du vet ikke hvor han er?
Ny mann i etasjen!
Hold posisjonene!
Jeg har en ny idé.
Anto Kreegyr.
- Du må møte ham. - Anto Kreegyr?
Han har undersøkt imperie-kraftstasjonen ved Spellhaus.
Vi har en opprørspilot i varetekt. En i Anto Kreegyrs gruppe.
Vi tror ikke Kreegyr vet at han er borte ennå.
Hva om vi gjør noe med skipet?
La piloten bli funnet død i cockpiten.
Gjør det slik. Raskt og grundig.
Ikke etterlat spor.
- Kan du ikke redde ham? - Det er ingenting å redde.
Han har hatt et kraftig slag.
Hva skjedde i andre?
En mann som nettopp ble løslatt i fjerde, havnet i andre dagen etter.
Ryktet spredde seg i etasjen, og de drepte alle.
Så ingen kommer ut?
Ikke nå.
Ikke etter dette.
Vi må dra i morgen.
- I morgen? - Du hørte meg.
Hvor?
Hvor som helst.
Det må skje i morgen.
- I morgen. - Vi kan ikke vente.
Vi får aldri en bedre sjanse.
- Du høres sinnssyk ut. - Hør her.
De har ikke nok vakter, og de vet det.
De er redde.
For hva?
De drepte hundre menn for å få dem til å tie.
- Hva vil du kalle det? - Makt.
Makt? Makt får ikke panikk.
Fem tusen menn får snart vite at de aldri slipper levende herfra.
Tror du ikke det bekymrer dem ovenpå?
Det vi lager her, er åpenbart noe de trenger.
De kan ikke bli overrasket igjen.
Du vet at det aldri blir færre vakter enn i morgen.
På programmet.
De blir sterkere for hver dag vi venter.
- Det kan være lurt å ha en plan. - Vi har en.
Hva? Du, Birnok og Melshi?
Du har ikke tid til å være dum!
Kom igjen!
Planen er basert på at den nye mannen kommer ned.
De erstatter Ulaf i morgen.
Det skjer kanskje ikke igjen før det er for sent.
Jeg dør heller mens jeg angriper dem enn å gi dem det de vil.
Vi får ingen bedre sjanse.
Det må skje i morgen.
Program.
Hjem Blå, gå til cellene deres.
Hvor er Keef?
Han er død.
Overlevde han ikke?
Hva skjedde?
Han er død. Ser du ikke det?
- Hvem var det? - Ulaf, den gamle karen.
Ny mann i morgen.
Hva skjer?
Si det til dem.
Kollapset i gangveien.
- Si det til dem! - Hva da?
Hva skjedde?
En lege kom.
Han gjorde vel ikke mye?
Kino?
Hele anlegget skal adlyde,
ellers aktiverer vi gulvene uten advarsel.
Keef! Gulv!
Hva skjer?
Legen sa hva som skjedde i andre.
Det er sant.
De stekte hele brua.
Det er verre enn det.
- Det er grunnen. - Høyere.
Han sa at de gjorde en feil
og sendte tilbake en mann som nettopp var løslatt.
- De stekte to skift for å dysse det ned. - Hørte du ham si det?
Hvordan vet han det?
Jeg tror det ikke.
Han er lege, de ville aldri si...
Ingen slipper ut!
Det er sant.
Ryktene er sanne.
Han sa at det er sant.
De slipper oss ikke fri.
Noensinne.
Vi vil dø her
eller på neste sted.
La oss gå inn i cellene
og finne ut av dette.
Kreegyrs menn tok åtet.
De ber om en landingsdokk.
- Fant de det? - De sleper det, sir.
"Pilot død. Skip i drift.
"Ukjent opprinnelseshavn.
"Kafrene-berging rapporterer livløs, GPE 7000.
"Førerne virker å ha frosset etter hydraulisk svikt i hyperrommet."
Det fungerte.
Nå kan vi bare vente.
- Forslag, sir? - Ja.
Vi bør ikke trekke unna.
- Fortsett. - La oss handle som normalt.
Uidentifisert skip, død pilot. Vi vil gjerne ta en titt, ikke sant?
La oss anta at Kreegyr ser på.
Det minst mistenkelige ville være å interessere seg.
Akkurat det skal vi gjøre.
Hør etter!
Vi skal ikke lenger telle skift.
Det er bare da og nå.
Det er bare én vei ut.
Se på det som dere vil.
Men jeg skal anta at jeg alt er død
og ta det derfra.
Det er meningsløst å advare nattskiftet.
De vil snart høre om det på en eller annen måte.
La oss få det til å se bra ut.
Ny prosedyrekunngjøring.
All skybridge-transport skal skje på programmet og i stillhet inntil videre.
Alle skift som ikke adlyder, blir kollektivt straffet.
På programmet nå.
På programmet!
Og snu.
- Klar? - Ja.
Doktor Mullmoy, vi vet ikke hva vi skal gjøre.
Hun vet hun trenger medisiner, men nå gjemmer hun dem.
Da jeg spurte henne hva hun drev med,
sa hun at pillene tok fra henne matlysten,
og at hun heller ville spise enn la deg late som.
Hvor er hun?
- Det er der borte. - Forstått. Takk.
Jeg var her for 30 år siden.
Jeg hadde forlatt Chandrila,
og sjefen min den gangen trodde jeg ville like å se den.
Har den endret seg mye?
Jeg vet ikke.
Jeg var ikke oppmerksom nok.
Jeg trodde jeg ville komme regelmessig tilbake.
Det er statseiendom.
Strenge regler for dekor. Vi kan ikke forandre mye.
Er det ikke gammelt?
Jeg liker nye ting.
Jeg vet det er smakløst og klisjéaktig,
men vi rike trenger ikke å bry oss om andres meninger.
Vi skjønner.
Ja, alle sier at du er så direkte.
Senatoren har mange forpliktelser
og har lært seg å bruke tida.
Jeg liker at ting er klart.
Men jeg lurer alltid på hva som er rundt hjørnet.
Nysgjerrigheten har tydeligvis lønnet seg.
Jeg har møtt mannen din flere ganger.
Sikkert.
Vi skal nok ikke snakke om ham.
Nei.
Mange kulturer forstår ikke klarheten i et chandrilansk ekteskap.
Selv våre egne folk kan bli forvirret.
Grenser kan være frigjørende.
De gamle skikkene har verdi.
Bra.
Vi forstår hverandre.
Så vi leter etter en mer fleksibel banksituasjon?
Vi har diskutert dette, Davo.
Jeg vil høre henne si det.
Ja.
Vi undersøker alternativ finansiering for stiftelsen vår.
Som Tay uten tvil har fortalt deg,
har beholdningene våre blitt så store
at mange ulike transaksjoner
kan pakkes sammen slik at de ikke kan ses utenfra.
Ja, det har jeg hørt.
Dessverre føler folk som deg,
de med ulastelig rykte,
at ved å utnytte muligheten
blir de tilsmusset.
Pengene er dine.
Familierikdom bør man være stolt av,
og du bør kunne flytte den som du vil uten innsyn.
Imperiets nye forskrifter, laget uten Senatets samtykke,
er tungvinte, men kan unngås.
De har gjort det til et spill, og vi spiller.
Vi oppretter et veldedig fond.
Det har jeg hørt.
- Hva vil det koste? - Gebyret mitt?
Det er vel en prosentandel av det overførte beløpet.
Jeg vil ikke ha noe.
Penger betyr lite for meg nå.
Veldedighet, ikke sant?
- Jeg insisterer. - Og jeg nekter.
Ikke ta det ille opp, men jeg vil ikke skylde noen tjenester.
Jeg foretrekker å betale deg for jobben.
Litt ubehag er kanskje prisen for å gjøre forretninger.
Si det.
Jeg vil gjerne bli invitert tilbake.
Iallfall én gang.
Det kan nok ordnes.
Jeg har en sønn på 14 år.
Jeg vil gjerne ta ham med.
Det kan du ikke mene.
- Jeg ber ikke om forlovelse. - Så hva da?
En presentasjon.
Datteren din er 13. Hun blir snart myndig.
To unge mennesker.
Attraktive og privilegerte Chandrila-borgere.
Hvorfor tror du jeg liker den tradisjonen?
Stillingen vår tar av og til avgjørelser for oss, ikke sant?
Ingen av oss har levd et liv som oppmuntrer til avvik.
Er det ditt eneste tilbud?
Ja.
Tay følger deg ut.
Selvsagt.
- Det er mye å tenke over. - Jeg tenker ikke over det.
Det er det første usanne du har sagt.
Det har vært en glede.
Det var et merke på fontenen.
Kan være hva som helst.
Jeg tenkte det, så jeg gikk til trappa.
Skinnen var borte.
Et rent, nytt brudd.
Han vil ha et møte, ansikt til ansikt.
Da var den dagen ødelagt.
Jeg liker det ikke.
Jeg liker ikke tidspunktet.
Du liker ikke noe.
La meg i det minste dra.
Dra i sikkerhet med Fondoren, så ordner jeg det.
Du vet at det ikke skjer.
Ikke kast bort tid.
Det har gått et år.
Overraskende at han ventet så lenge.
Om det er ei felle?
Da har vi tapt.
Vekk med hendene.
Skal vi gjøre det?
- Er du fortsatt med? - Jeg vil ut. Uansett hvordan.
Jeg er død.
- Hei, hei. - Jeg later som om jeg er død.
Ikke dø før du har kjempet.
Én vei ut.
Kom igjen!
Jobb videre!
Kom igjen!
Jobb fortere.
Jeg er to stativer bak!
Vi skal ikke avslutte skiftet slik!
Stopp.
På programmet. Hendene på hodet. Se rett fram. Føttene ned.
Gå videre!
Kom igjen.
Kom igjen!
Gå fram, gå, stopp.
Støtstang.
Bruker jeg denne, husker du det, ja?
Vi må kontrollere tre.
- Gjør det nå. - Vi er på etterskudd.
- Gå av. - Du er i orden.
Jeg sa se rett fram.
Hvor er han?
- Følger de overhodet med? - Rolig.
- Hvordan? - Jeg trodde du var død.
Ny mann klar på 5-2-D, ber om enhetsoverstyring.
Hvordan ser det ut der?
Oppfattet, kommer opp.
Ser bra ut.
Gå.
På programmet.
Ny mann i etasjen. Hold posisjonene.
Ny mann i etasjen!
Hold posisjonene!
Heis i gang.
- Hva sa du til meg? - Ingenting.
Vil du si noe, så si det nå.
Du starter...
Hei! Dere, tilbake på programmet!
Dere, tilbake på programmet!
Tilbake på programmet!
Hva skjer? Hva er det?
Nå!
Hva skjer der ute?
Kom igjen!
- Bort fra målet. - Hva gjør du?
- Kom igjen! Hjelp dem! - Løp!
Angrip!
Slå på strømmen i gulvet!
Opp på bordene!
Slå på strømmen i gulvet!
Si noe!
Går det bra?
- Går det bra? - Ja.
Angrip!
Vi har et problem på 5-2-D.
Gjentar, vi har et problem...
Nei! Xaul!
Du!
De ligger nede!
Kom igjen! Klatre!
Vi er inne!
Akkurat.
Gi meg ei hånd.
Slik ja. Kom igjen.
Har det.
- Så du det? - Ja, stopp.
Hva er det?
Hvor kommer det fra?
Få det.
Gå!
- Kino, kom igjen! - Vi må forsvare etasjen!
- La andre gjøre det. - Løp!
Kortslutt konsollene!
Hold dørene åpne!
- Hva skjer der nede? - Jeg er ikke sikker, sir...
Jeg ser på en vannlekkasje.
Det er advarsler på hvert panel.
Gå dit og sjekk det. Nå.
Sjekk 5-2-D. Nå!
Kom igjen.
Løp.
- Jemboc! - Taga, la oss løpe!
La oss løpe!
- Her. - På rekke. Kom igjen.
Løp! Løp!
Én vei ut!
Kom og kjemp!
Hva?
Kom igjen.
Vi drar! Bli med!
Klatre! Bruk det dere kan!
Løp!
Dette er en nødmelding for hele anlegget.
Fullstendig programprosedyre starter om 40 sekunder.
Alle avvik eller manglende overholdelse fører til i enhetsomfattende aktivering.
Start nedtellingen.
Nedtelling startet.
Hvor lang tid tar det å finne lekkasjen?
- Teknikerne venter på en trygg etasje. - Isoler femte.
Avstengt.
5-5, 5-3, 5-6. Lag en brannmur rundt den.
Stek hele etasjen. Gjør 5-2 til episenter.
For sent.
- Det er ingen der. - Dere burde ikke være her.
- Slå det av. - Unnskyld?
Slå det av!
Det kan bety mye.
Jeg slår det av.
Gå vekk.
Nå!
- Steng alle etasjer. - Gjør det.
Nei.
Ikke bare slå det av.
Kutt strømmen.
Det er vannkraft.
Når vi slår den av, tar det måneder å få den iga...
Jeg har den ikke.
Han har autorisasjonen.
Det er reservestrømmen.
Kom dere ut.
Der.
Med ham.
Fort!
På programmet! Nå!
De er dine.
Kino.
Si hva de skal gjøre.
Det må være deg.
Kom igjen.
Du gjør dette hver dag.
Si hva de skal gjøre.
Jeg heter Kino Loy.
Dagskiftleder i femte etasje.
Jeg taler til dere fra kommandosenteret i åttende etasje.
Vi kontrollerer nå anlegget.
Er det det beste du kan?
Hvor lenge vi holder ut, hvor langt vi kommer,
hvor mange av oss som kommer seg ut, avhenger nå av oss.
Vi har deaktivert hver etasje i anlegget.
Alle gulv er kalde.
Hvor enn dere er, kom dere opp, slutt å jobbe.
Kom dere ut av cellene, ta ansvar og begynn å klatre.
De har ikke nok vakter og vet det.
Venter vi til de finner en løsning,
er det for sent.
Vi får aldri en bedre sjanse enn dette,
og: "Jeg dør heller mens jeg angriper dem
"enn å gi dem det de vil."
Vi vet at de stekte hundre menn i andre etasje.
Vi vet at de finner på dommene våre underveis.
Vi vet at ingen på utsiden vet hva som skjer.
Og vi vet at når de sier at vi blir sluppet fri,
blir vi overført til et annet fengsel
for å dø, og det slutter i dag!
Det fins én vei ut.
Akkurat nå er bygningen vår.
Dere må løpe, klatre, drepe!
Dere må hjelpe hverandre.
Ser dere noen som er forvirret og bortkommen,
få dem til å stadig løpe
til vi legger dette stedet bak oss.
Vi er 5000.
Kan vi kjempe halvparten så hardt som vi har jobbet,
er vi straks hjemme.
Én vei ut!
-Én vei ut! Én vei ut! -Én vei ut!
Én vei ut! Én vei ut!
Kom igjen!
La oss komme oss vekk!
Stille.
Én vei ut!
Uansett hva som skjer nå, så klarte vi det!
Hva er det?
Jeg kan ikke svømme.
- Hva? - Hva sa han?
Jeg kan ikke svømme!
Er dette en felle, trykk knappene for 215.
Da er vi for oss selv.
Vi kjører ekspress.
For det første, gratulerer.
- For hva? - Datteren din.
Sunn. Vakker. Du må være fornøyd.
Prøver du å skremme meg?
Vi har ikke pratet på et år.
Du har blitt far.
- Er det ikke nevneverdig? - Det er urettferdig.
At du vet det.
Overvåker meg.
Tenker du på hvordan det føles for meg?
Jeg tenker på deg hele tida.
Hvorfor er vi her i kveld, Lonni?
En ny leder er på vei opp.
Dedra Meero.
Hun fokuserer på en mistenkt hun kaller Akse.
Hun tror han bygger et opprørsnettverk.
Hun begynte å etterforske stjålent marineutstyr fra Imperiet,
og nå ser hun etter en forbindelse til Aldhani.
Dedra Meero.
Det var en hendelse på Ferrix for noen måneder siden.
Hun tror det er en kobling og har gjennomsøkt stedet.
De leter etter en tyv og mellommannen.
"Akse".
Folk er interessert i henne. Partagaz liker henne.
Bra.
Oppmuntre det.
Hvorfor er dette bra?
Hun kaster bort tid.
Hadde du ingenting med Aldhani å gjøre?
Nesten ingenting. Vi ble invitert, men avslo.
De var heldige. Vi baserer oss ikke på flaks.
Men det kan ikke være derfor du er her.
Hun har fanget en opprørspilot som fløy for Anto Kreegyr.
De snudde ham og iscenesatte en ulykke.
Det er planlagt et angrep på Spellhaus kraftstasjon.
Om Kreegyr angriper, venter de.
Og gjør han det ikke, vet de at noe er galt.
De blir slaktet.
Det er 50 menn.
- Du er verdt mer. - Du må advare dem.
Hvorfor?
Ødelegge alt?
Vi overbeviser ISB best om
at det ikke er en lekkasje, ved å ofre Kreegyr.
Jeg gjør dette for deg like mye som for noe annet.
Hvorfor er vi egentlig her i dag, Lonni?
Jeg må slutte med dette.
Jeg er far nå.
Jeg ante ikke hvordan det ville føles.
Vi avla en ed.
Jeg gir deg Dedra Meero.
Jeg gir deg Spellhaus.
Jeg advarer deg om Ferrix. Jeg holder eden.
Jeg har jobbet der i seks år.
Steget i gradene.
Alene.
Hva var planen?
Gi meg en kurv med godsaker som avskjedsgave?
Hva tenkte du å si til ISB?
Helsa mi.
Min kones familie har et importfirma.
Alt mens du snakker, vet du at det er umulig.
Vi kan ikke slippe deg.
Vi kan ikke unnvære deg.
Vi har pleiet deg for lenge.
Ja, du har vært alene,
men karrieren din har nytt godt av informasjon fra oss.
Informasjon som kostet meg dyrt.
Du er glad i datteren din.
Kreegyrs menn vil dø slik at hun har en far.
Du er fanget, Lonni.
Det gleder meg ikke å si det, men du blir der du er.
Offeret mitt?
Betyr det ingenting for deg?
Jeg sa at jeg tenker konstant på deg, og det gjør jeg.
Din innsats for opprøret er ekstraordinær.
Et dobbeltliv? Skuespill hver dag?
Stresset med det?
Vi trenger helter, og her er du.
Og hva ofrer du?
Ro.
Vennlighet. Fellesskap.
Kjærlighet.
Jeg vil aldri få indre fred.
Jeg har gjort tankene mine mørke.
Jeg deler drømmene mine med spøkelser.
Jeg våkner hver dag til en ligning jeg skrev for 15 år siden
med kun én løsning. Jeg er fortapt for det jeg gjør.
Mitt sinne, mitt ego, min uvilje til å gi etter,
iveren etter å kjempe.
De har satt meg på en vei jeg ikke unnslipper fra.
Jeg ville redde folk fra urettferdighet uten å tenke over kostnaden,
og da jeg så ned,
berørte ikke beina mine lenger bakken.
Hva er offeret mitt?
Jeg må bruke mine fienders verktøy for å slå dem.
Jeg brenner min anstendighet for andres framtid.
Jeg brenner livet mitt for å skape en soloppgang jeg aldri får se.
Og egoet som startet denne kampen, får aldri et speil,
et publikum eller takknemlighet.
Så hva ofrer jeg?
Alt!
Du blir hos meg.
Jeg trenger alle heltene jeg kan få.
Norske tekster: Jon Sæterbø